Hármaslevelű alásfa
Hármaslevelű alásfa | ||||||||||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
![]() Termése
| ||||||||||||||
Természetvédelmi státusz | ||||||||||||||
Közönséges | ||||||||||||||
Rendszertani besorolás | ||||||||||||||
| ||||||||||||||
Tudományos név | ||||||||||||||
Ptelea trifoliata L. | ||||||||||||||
Hivatkozások | ||||||||||||||
![]() A Wikifajok tartalmaz Hármaslevelű alásfa témájú rendszertani információt. ![]() A Wikimédia Commons tartalmaz Hármaslevelű alásfa témájú médiaállományokat és Hármaslevelű alásfa témájú kategóriát. |
A hármaslevelű alásfa (Ptelea trifoliata) a szappanfavirágúak rendjébe, a rutafélék (Rutaceae) családjába tartozó növényfaj. Lombhullató cserje vagy 6-8 méter magas fa széles koronával. Észak-Amerikában őshonos, Dél-Ontariótól, Délkelet-Kanadától délkelet felé Floridáig, nyugatra Dél-Kaliforniáig, délre a dél-mexikói Oaxacáig.
Rendszertan
[szerkesztés]Általában egyetlen fajnak tekintik, több változattal, bár egyes botanikusok négy egymáshoz közel álló faj csoportjaként írják le:
- P. trifoliata var. trifoliata (P. trifoliata, sensu stricto)
- P. trifoliata var. baldwinii (P. baldwinii)
- P. trifoliata var. crenulata (P. crenulata)
- P. trifoliata var. angustifolia (P. angustifolia, P. lutescens)
A faj generikus neve (Ptelea) görög eredetű, szilfát jelent, ezt Linné adta a nemzetségnek, a növény termésének a szilfáéhoz való hasonlósága miatt (régi magyar növényhatározókban szilfának is nevezik). A specifikus név, Trifoliata a három részből álló összetett levélre utal.[1]
Származás és elterjedése
[szerkesztés]Észak-Amerika keleti felén lévő nedves talajú erdőterületeken őshonos fafaj. Magyarországon dísznövényként ültetik, elvadult, főként közparkok és gyűjteményes kertek környékén terjed. Magyarországon főként lokálisan Debrecen környékén vizsgálták.
Morfológiája
[szerkesztés]Az alásfa (Ptelea trifoliata) 3-5 méteres, ritkás ágú cserje vagy kis termetű többtörzsű fácska. Koronája gömbölyded, ágrendszere gyéren elágazó. Hajtásai barnák, vörösesbarnák apró paraszemölcsösek, kopaszak.
A levélpárna erősen kiemelkedő, a levélripacs nagy, patkó alakú, rajta 3 edénynyaláb-végződés látható. A vessző megtörve kellemetlen szagú. A bél nagy és fehér. Valódi csúcsrügye nincs. A levélripacs majdnem körülöleli a kúpos, félig rejtett rügyet, amelynek csak a zöldes vagy ezüstösbarna, szőrözött csúcsa látszik. BARTHA D. (1997.) Váltakozó rügyállású.
Levélkéi 6–12 cm hosszúak, 2,5–5 cm szélesek elliptikusak, ékvállúak és hegyes csúcsúak. Az oldalsó levélkék válluk részaránytalan, a végállóé hosszan nyélre futó. A levélszél ép vagy finoman csipkés, a levéllemez felül fénylő sötétzöld, fonákán világoszöld és gyéren szőrös. A levelek szétdörzsölve aromatikus illatúak. A levélnyél 3–6 cm hosszú, pálhái hiányoznak. BARTHA D. (1997.)
Zöldesfehér poligám virágai végálló sátorozó fürtökben nyílnak. A virágok 4-5 tagúak, a csésze apró, a szirmok szabadok, a csészénél jóval hosszabbak, a párta zöldesfehér, kiterülő. Porzószám 4-5, a porzószálak rövidebbek a szirmoknál, a porzók fogas szélű diszkuszhoz csatlakoznak. A bibe 4-5 karéjú, ülő. A virágok illatosak. BARTHA D. (1997.)
A termések elálló, sátorozó bugákban találhatók. A lependék 2-2,5 cm átmérőjű, kerekded, szárnya pergamenszerű, feltűnően erezett, benne két lapos, fekete magot találhatunk. A mag 6–8 mm hosszú, ferdén megnyúlt tojásdad, kissé összenyomott, gyengén ráncos felületű. Júniusban virágzik, termése októberben érik és tél közepéig a fán marad.
A csíranövény jellemzői; a sziklevél ülő, megnyúlt elliptikus; a lomblevelek szórtak, 3 levélkéjűek, a középső levélke nagyobb az oldalsóknál. BARTHA D. (1997.)
Életciklusa, életmenete
[szerkesztés]A napos és az árnyékot egyaránt jól tűri. Főleg a vizek mentén nedves erdőkben terjedt el É-Amerikában, de sikeresen megtelepedett a homokdűnéken is. Tág ökológiai tűrőképességű faj, a száraz, gyenge termőképességű talajokon egyaránt előfordul. A nedvestől a szárazig, semlegestől az erősen lúgos talajokat egyaránt tűri. Tőről és gyökérről egyaránt jól sarjad. Növekedését tekintve a lassú és a közepesen gyors növekedés egyaránt jellemzi.
A betegségek és a kártevők közül nem ismert természetes ellensége. A vadvilág szempontjából a haszna; közepes, mivel csak a gyümölcse ehető a vadak számára. Jól tűri az erőteljes visszametszést is. 1724-től ültetik É-Amerikában erdőszegélyekre, mezővédő erdősávokba ültették. A Kentucky Megye Természetvédelmi Egyesülete nem sorolja a megőrzendő növények közé.
Felhasználása
[szerkesztés]Angol nyelvterületen a Common hoptree elnevezés a leggyakoribb. Elnevezése utal a korábbi felhasználására is; a még éretlen keserű gyümölcseit a sörfőzésnél komló helyettesítésére használták. A gyökér keserű kérgét, házi orvoslásra, és tonik készítésére is használták. Szétdörzsölt levele, valamint a hajtása kellemetlen szagú, féreg ellen jó.
Természetvédelmi jelentősége
[szerkesztés]A külföldi szakirodalomból nem derült ki, hogy gyorsan terjed-e. Magyar irodalomban csak annyi információt találtam, hogy a parkok, botanikus kertekbe ültetett példányok környezetében kezd terjedni. További információkkal még nem rendelkezem a fajról.
Irodalom
[szerkesztés]- BARTHA D.( 1997): Fa- és cserjehatározó. Mezőgazda Kiadó, Budapest
- DR. NAGY BÉLA szerk. (1980): Díszfák, díszcserjék termesztése és felhasználása. Kertészeti dendrológia. Mezőzagdasági Kiadó, Budapest
- EDWARD F. GILMAN AND DENNIS G. WATSON (1994. október): Ptelea trifoliata – Common Hoptree; Fast Sheet St-530. University of Florida
- GREGUSS PÁL (1959): Holzanatomie der Europäischen Laubhölzer und Sträuchen. Akadémiai Kiadó, Budapest, pp. 239–240.
- KRÜSSMANN, GERD (1978):Handbuch der Laubgehölze.Verlag Paul Parey, Berlin und Hamburg, pp. 58–59.
- TÖRÖK KATALIN szerk. (1997): Növényfajok Nemzeti biodiverzitás-monitorozó rendszer IV. Magyar Természettudományi Múzeum, Budapest
- http://de.gardening.eu/pflanzen/Str%E4ucher/Ptelea-trifoliata/805/ Archiválva 2007. május 16-i dátummal a Wayback Machine-ben
- http://plants.usda.gov/java/profile?symbol=PTTRA 2008. október 20. 11:00
- https://web.archive.org/web/20080807165353/http://uvalde.tamu.edu/herbarium/pttr.htm 2008. október 18. . 8:00
- http://www.baumkunde.de/baumdetails.php?baumID=0369 2008. október 20. 21:00
- https://web.archive.org/web/20091005020442/http://www.bernheim.org/ptelea_trifoliata.htm 2008. október 20. 11:17
- http://www.biosurvey.on.edu/shrub/ptel-tri.htm[halott link]
- http://www.butanicus.org/page/358137[halott link]
- https://web.archive.org/web/20050321225205/http://www.eggert-baumschulen.de/pttr.htm
- http://www.garten-literatur.de/duft/duftgeh.htm 2008. november 8. 18:40
- https://web.archive.org/web/20060926225832/http://www.grownative.org/index.cfm?fuseaction=plants.plantDetail&plant_id=97 2008. október 20. 11:00
- http://www.henriettesherbal.com/eclectic/kings/ptelea.htm
- http://www.hik.hu
- http://www.hort.purdue.edu/newcrop/herbhunters/hoptree.html 2008. október 20. 11:00
- http://www.novenykatalogus.hu/noveny/alasfa/?nid=74385[halott link]
- https://web.archive.org/web/20070927181438/http://www.pallaslexikon.hu/pallas/lpext.dll?f=templates&fn=main-j.htm&2.0
- http://www.pflanzenfuchs.de/pflanzenlexikon/31.html 2008. november 8. 18:30
- http://www.tropicos.org/Name/28100521
- http://www.wildflower.org/plants/result.php?id-plant=pttr
- www.nsl.fs.fed.us/wpsm/Ptelea.pdf 2008. október 20. 11:00
- www.pflanzen-versamd.com
Jegyzetek
[szerkesztés]- ↑ Keeler, Harriet L.. Our Native Trees and How to Identify Them. New York: Charles Scriber's Sons, 32-35. o. (1900. szeptember 1.)